O LOGODNĂ FOARTE LUNGĂ După un roman de Sébastien Japrisot
Sâmbătă, 6 ianuarie 1917,
cinci soldați condamnați la moarte au fost conduși în sectorul Bouchavesnes,
pe frontul de la Somme.
Ai grijă la fir!
Primul dintre ei, cândva aventuros și vesel,
purta la gât plăcuța nr. 2124, de la biroul de recrutări din Seine.
Cizmele din picioarele sale, erau pradă de război.
Înainte de a fi 2124, i se spunea Bastoche
și era obsedat de o roșcată drăguță,
care se numea Véronique Passavant.
Fusese tâmplar la "La Bastille".
Uneori, între două comode, mergeau să bea o halbă
la micul Louis, pe strada "Mâna de Aur".
Își luase cizmele de la un inamic care nu mai avea nevoie de ele.
Umplute bine cu paie și cu hârtie de ziar,
au înlocuit vechea sa pereche de ghete țărănești.
A fost adus în fața Consiliului de război pentru auto-mutilare.
Găsiseră praf de pușcă în rana sa de la mână.
L-au condamnat la moarte.
Aveți grijă la fir!
Al doilea soldat era 4077,
de la un alt birou din Seine.
Fusese sudor la Căile Ferate de Stat, în Bagneux.
Se numea Francis Gaignard.
I se spunea Șase-Centime.
Știa că amărâții construiesc arme cu care tot ei vor fi omorâți.
Și că bogații sunt cei care le vând.
A încercat să le spună camarazilor,
dar nu explica prea bine.
Vinul ieftin, care era un bun tovarăș al nefericirii,
abrutiza întru-totul privirea soldaților,
încât el știa cu atât mai mult că nu îl vor înțelege.
1818 era cu siguranță cel mai curajos dintre cei cinci. Și cel mai de temut.
Cândva omorâse un ofițer din compania sa.
Un ofițer care bătea morții.
Ridicați-vă!
Porcilor!
Lași nenorociți!
Voi! Ridicați-vă!
Atacați! Atacați!
Tu! Du-te!
Nu a aflat nimeni.
Benoît Notre Dame fusese fermier în Dordogne.
Într-o dimineață de august,
au venit să-l ia de la ferma sa
și l-au suit într-un tren.
Aveți grijă la fir!
Firul de telefon este singura legătură cu lumea celor vii.
Prin acel fir subțire ar fi putut sosi iertarea din partea Președintelui Poincaré.
Chiar dacă singurul care încă mai crede în aceasta este el.
Numărul 7328, recrutat în Corsica.
Ange Bassignano.
După cum spuneau toți cei care l-au cunoscut,
niciodată un astfel de prenume nu fusese atât de blamat.
Era mincinos, trișor, prefăcut,
turnător și provocator.
Înainte,
Tina Lombardi fusese prostituata sa.
Din cauza ei a primit cinci ani de închisoare,
într-o chestiune de dragoste... sau de onoare.
În funcție de cine vorbește: o femeie sau un bărbat.
De fapt, o reglare de conturi între proxeneții din oraș.
În vara lui 1916, au recrutat până și infractorii de drept comun,
pentru a întări regimentele pierdute în iadul de la Verdun.
Aveau libertatea de a alege.
Va fi scumpa lui nevastă în mormântul acela!
Nu, nu sunt...
Pentru cine sunt?
Păi, de fapt... veți ataca mâine.
Adică... anticipăm.
Aveți grijă la fir!
Al cincilea era "Neghiniță", mascota leatului 1917.
Mai avea 5 luni până să împlinească 20 de ani.
În această perioadă, îi era frică de orice.
De tunurile franceze care trăgeau prea aproape,
de vântul care aducea gazul ce curăța tranșeele,
de execuții, spre exemplu.
Nu fusese așa înainte de război,
era tocmai invers,
înfrunta furtunile, ajutând îngrijitorii farului, atunci când venea fluxul.
La atac!
Și apoi, totul a apărut într-o altă lumină.
Băiete... ți-ai câștigat biletul de întoarcere la logodnica ta.
Da, un bilet pentru curtea marțială.
Haideți, domnule sergent, închideți ochii o dată. A trecut deja prin destule, nu?
Dar l-ar putea condamna la moarte.
- Fiți înțelegător, măcar o dată! - Terminați!
Haideți, domnule sergent!
Ajunge!
Când Mathilde și Manech au făcut dragoste pentru prima oară,
el a adormit cu mâna pe sânul ei.
De fiecare dată când îl înjunghie rana,
Manech simte inima Mathildei bătând în palma sa.
Și fiecare pulsație i-o aduce mai aproape.
Dacă Manech ar fi murit, Mathilde ar fi știut.
De la vestea morții lui,
ea s-a agățat cu încăpățânare de intuiția sa, ca de un fir subțire.
Nu și-a pierdut curajul niciodată.
Și, în plus, Mathilde are o fire fericită.
Își spune că dacă firul n-o va lega de iubitul ei, nu contează, nu e grav...
Va putea oricând să se spânzure cu el.
În iunie 1920, Mathilde a primit o scrisoare de la o măicuță.
Un bărbat bolnav de la spitalul din Rennes vroia să o vadă.
Îl întâlnise pe Manech în ianuarie 1917, pe frontul de la Somme.
August 1912.
Eram un bărbat chipeș, nu?
Este o mașină De Dion,
cu cutie de viteze automată.
Spuneți-mi ce s-a întâmplat cu Manech, vă rog!
În ianuarie 1917,
am fost desemnat să escortez cinci condamnați la moarte pe front.
Era unul dintre ei...
Da.
Trebuia să îi conduc într-un tranșeu din prima linie.
Jandarmii ne așteptau cu prizonierii
în apropierea unui mic cimitir aflat în ruină.
Ce faci cu cizmele astea germane?
Aștept.
Ce aștepți?
Iertarea lui Poincaré? Poți să aștepți!
O va semna!
Eu în mod normal nici nu ar fi trebuit să fiu condamnat.
Eu sunt corsican, corsican, nu francez!
Lăsați-l!
A luat-o puțin razna, dar e mai bine pentru el.
Ați terminat, domnule locotenent?
Pe acesta frigul l-a salvat.
Pe timp de vară gangrena l-ar fi terminat.
Dar Manech?
L-a durut rana de la mână?
Au trebuit să îi amputeze două degete,
dar aparent nu era prea bolnav.
I-am condus într-un tranșeu,
căruia i se spunea "Crepusculul Bingo".
Crepusculul Bingo
La naiba!
N-ați putut aranja astfel încât să fi fugit pe drum?
Să le fi dat șuturi în fund încât să meargă mai repede?
Ordinele mele au fost să vă predau cinci condamnați. Restul nu este treaba mea.
Atunci să-ți spun care sunt ale mele!
Ordinele mele sunt să-i ridicăm pe indivizii aceștia peste parapet,
și să-i lăsăm să cadă în câmp deschis,
între tranșeul inamicului și al nostru!
Acestea sunt nenorocitele mele de ordine, sergent!
Știți, domnule sergent, avem un fel de status quo cu germanii.
E prea liniște în sector? Le putem da un șut în fund,
să ne stropim cu rahat!
Supa, băieți! Aveți noroc, este caldă încă.
Sfeclă și chimen.
Ce ți-ai dori acum?
Un bol mare cu ciocolată și o tartină cu miere.
Le voi găsi și dacă va trebui să-mi ucid părinții!
Îmi permiteți, domnule locotenent?
Stai liniștit, e orfan!
Dar le va aduce. Célestin Poux este "Jefuitorul popotei",
"Piratul bucătăriei".
15 minute mai târziu, le avea pe toate.
Pâine cu sare de Guérande,
miere de lavandă
și...
cacao din Nigeria!
Ce bunătăți...
Ia spune-mi, Neghiniță,
nu ai pe nimeni căruia să îi scrii? Nu ai o logodnică?
Mathilde.
O cheamă Mathilde pe logodnica lui.
Mathilde.
Îi simt inima cum bate, precum codul Morse.
Urma să ne căsătorim.
Ne-au condamnat și nu va mai trebui să aștept sfârșitul războiului.
Voi putea merge acasă imediat după execuție.
Poate că doriți să nu vă spun restul?
Sunt infirmă, nu idioată.
Spuneți-mi ce s-a întâmplat.
Am făcut o breșă în gardul de sârmă
și am început să îi echipăm pe cei cinci împotriva frigului.
Célestin Poux și-a sacrificat o mănușă roșie,
pentru a proteja mâna logodnicului dvs.
Sunt departe?
Mai puțin de o sută de metri.
Prea departe pentru grenade, prea aproape pentru artilerie.
La gaz nici nu ne mai gândim. De fiecare dată este gazat cel care aruncă gazul!
Crezi că vor scăpa?
Dacă nu vor sări în aer, au toate șansele să moară de foame sau de frig.
În orice caz, germanii se vor amuza o vreme.
Bastoche, tâmplarul, a fost îmbrățișat de un caporal.
Caporalul Gordes.
Era evident că se cunoșteau dinaintea războiului.
Apoi,
i-am trecut peste parapet.
- Rahat... - Taci!
- Rahat! - Taci!
Septembrie 1914.
Puteam ridica cu ușurință 70 de kilograme!
Deși nu mai eram în formă ca pe vremuri!
Dar în acea dimineață,
a zilei de 17, Manech era încă în viață?
La apus, Favart le-a strigat numele.
Cu excepția fermierului din Dordogne, au răspuns cu toții.
Bassignano!
Prezent!
Bouquet!
Ce mai vreți?
Langonnet!
Da, sunt aici!
Neghiniță, ascunde-te mai bine!
Notre Dame!
Altceva nu mai știu.
M-am retras să-mi scriu raportul, cu inima îndoită, domnișoară.
Era și timpul, Esperanza! Englezii ne înlocuiesc, noi plecăm.
Deci, cum stă treaba cu Bingo?
Ce e cu asta?
Lista prizonierilor condamnați, semnată de Căpitanul Favourier. O las aici?
Dă-o încoace!
Nu sta aici ca un idiot! Crezi că ești la Pompei?
Ești avansat sergent, iar mâine dimineață la prima oră pleci spre Vosges.
Chiar și așa, domnule comandant,
această mică expediție riscă să îmi rămână în gât.
Ei bine,
acolo nu există gaze cu muștar, ci bomboane pentru gât.
Bomboanele de Vosges.
Am terminat!
Câteva luni mai târziu, am fost rănit, la Somme.
L-am întâlnit, în aceeași ambulanță, pe Chardolot,
un corporal de la Crepusculul Bingo.
Dar mai avea doar câteva zile de trăit.
Eu sunt Esperanza.
Crepusculul Bingo, îți amintești?
Iartă-mă, nu te-am recunoscut.
Spune-mi, cei cinci băieți ai mei de pe fâșia dintre tranșee...
Cum s-a încheiat povestea lor?
Tu ce crezi?
Nici unul dintre cei cinci nu a fugit...
Te mustră conștiința, Esperanza?
Trebuia să fi rămas cu noi la Bingo.
Ai fi văzut majusculele MMM,
izmene fluturate și un albatros zburând...
Delirezi! Ai febră!
Ascultă! Am trimis cinci băieți vii între tranșee și am recuperat cinci cadavre.
Deci acum...
mi-am pierdut vederea, sergent, dar îmi închipui expresia feței tale.
Asta mă bucură.
A vorbit într-adevăr de majusculele MMM și de albatros?
Da.
Și de izmene.
Iată, domnișoară, aici se află
lucrurile tuturor condamnaților de la Crepusculul Bingo,
care mi-au fost încredințate să le returnez familiilor.
Starea mea nu mi-a permis să fac asta.
Aceasta este o copie a scrisorii fermierului din Dordogne,
Benoît Notre Dame, către soția sa.
Am trimis originalul când am plecat de la Bingo.
Sunteți aici din cauza gazului din plămâni?
Nici măcar. Din cauza gripei spaniole.
După cum vezi, moartea este imprevizibilă.
Mathilde...
Dacă nu poți plânge, poți vorbi.
Dacă nu poți vorbi, nu spune nimic.
Dar știi, uneori, începând să vorbești poți începe să plângi.
Iar când plângem spunem lucruri pe care altfel nu le-am spune.
Înțelegi ce vreau să-ți spun?
Altfel, poți continua să faci figura asta prostuță!
Micule Louis, spune-i lui Véro că mă gândesc la ea în fiecare zi
și că este păcat că nu vrea să-mi mai vorbească.
L-am întâlnit pe Biscotte și ne-am împăcat.
Adio, prietene. Bastoche.
"Benoît Notre Dame, numărul 1818."
Va urma o lungă perioadă în care nu voi mai scrie.
Spune-i bătrânului Bernay că vreau să aranjez totul până în martie.
Vinde balega prea scump, așa că ai grijă cu el.
Spune-i dragului meu Baptistin că mi-aș dori
să nu i se poată întâmpla nimic rău, dacă o ascultă pe draga sa mamă.
Că nu am mai cunoscut o persoană atât de bună ca ea.
Te iubesc. Benoît.
"Pentru Tina Lombardi, din partea lui Ange Bassignano."
Dacă Năut intră în cameră înainte să mă cheme la cină, Manech trăiește.
Nu mi-e foame.
La masă!
Haide, la masă!
Haide, Mathilde, la masă!
Vin!
Mathilde s-a născut la 1 ianuarie 1900.
Este foarte simplu să îi calculezi vârsta.
În 1903, părinții ei au murit amândoi într-un accident al autobuzului 44.
De atunci, Mathilde obișnuiește să spună:
"Foștii părinți, foștii părinți, foștii părinți, foștii părinți..."
Unchiul și mătușa sa,
Sylvain și Bénédicte, au crescut-o împreună,
mulțumită asigurării de viață făcută de avocatul părinților săi,
Pierre-Marie Rouviére.
La cinci ani, Mathilde a făcut poliomielită.
A petrecut multe luni în pat,
în ciuda cataplasmelor cu muștar,
a pendulului
și a infuziilor cu trifoi cu patru foi.
Astăzi Mathilde are 20 de ani.
Cântă la tubă,
pentru că este singurul instrument capabil să imite un strigăt de ajutor.
Năut, câinele, doarme și trage vânturi.
De fiecare dată când îl aude, Bénédicte nu scapă ocazia să spună:
Fiecare vânt mă înveselește.
Mathilde are nevoie de masajul său zilnic pentru picioare.
De la Armistițiu, Georges Cornu, vice-campionul provinciei Bretagne la înot,
vine să o maseze.
Prima dată, ea a fost puțin reticentă, dar apoi s-a obișnuit.
Pentru că are umor, Mathilde își imaginează că Georges Cornu îi admiră formele
și nu își poate înfrâna dorința.
De fapt, într-o zi, el și-a permis să-i spună:
Aveți cu adevărat o constituție armonioasă, domnișoară.
Și vă pot asigura că am palpat câteva trupuri.
După aceasta, Mathilde nu mai știa cum ar fi trebuit să-l strige.
Dragul meu Georges...
Foarte dragul meu Georges...
Jojo...
Uneori, înainte de a adormi,
ea se imaginează în situații mai mult decât compromițătoare.
Mathilde nu are niciodată nevoie să-și ducă la bun sfârșit imaginația
pentru a simți plăcerea.
Dar de când el a dispărut,
ea nu poate suporta să se gândească la logodnicul său atunci când caută plăcerea.
Cam asta este...
În locul tău, eu aș uita toate astea, Mathilde.
Nu ai nici un indiciu că ar fi în viață.
Iar dacă ar trăi, de ce nu dă nici un semn de viață?
Pentru că a fost luat prizonier.
Și a rămas cu o nemțoaică cu două codițe blonde și cu sâni mari!
Un francez să mănânce varză acră toată ziua?
Imposibil!
Ești sigură că nu vrei să te ajut?
Nu, prefer să rămâi cu picioarele pe pământ.
Îmi spui asta de când eram mică!
- Ce-ai spus? - Nimic.
Să știi că am auzit destul de bine.
Ceea ce ai spus n-are nici un sens.
Manech nu putea fi luat prizonier la Bingo,
pentru că ai noștri sunt cei care au cucerit liniile inamice.
În general, învingătorii
sunt cei care iau prizonieri.
Poate s-a rătăcit.
Sau poate se ascunde, dacă nu e chiar la ocnă.
Bați câmpii, știi... Mathilde?
Resemnează-te.
Ești tânără și frumoasă. Ți-ai putea găsi un soț, în ciuda...
În toată povestea asta e ceva care nu se potrivește.
Trebuie să-l găsesc pe "Jefuitorul popotei", Célestin Poux.
Ce ți-ai dori acum?
Sau pe prostituata din Corsica. Ar putea ști mai multe ca mine.
Mâine plec la Paris.
Ce?
Pentru ce?
Să-i găsesc pe cei de la Crepusculul Bingo care au supraviețuit.
Germain Pire, Detectiv particular Mai rău decât nevăstuica
Am de a face cu afaceri fierbinți de obicei.
Am o arhivă până în tavan.
Nu vă puteți imagina numărul scandalurilor care ar fi rămas ascunse
dacă Pire nu și-ar fi adus contribuția.
Priviți aici... O afacere foarte serioasă.
Extrem de delicată.
În 1917, un tren cu soldați aflați în permisie a deraiat. 425 de morți.
Ancheta a dezvăluit că un ofițer, secondat de un mecanic,
a ordonat plecarea, deși frânele erau defecte.
Totul a fost mușamalizat de guvernul lui Poincaré.
Iar singura speranță a familiilor victimelor de a-l găsi pe ofițer...
Germain Pire!
Mai rău decât nevăstuica.
Da... rău, domnișoară. L-am găsit pe ofițer,
spre nemulțumirea înaltelor instanțe militare.
Este adevărat, în cimitirul de la Craon.
Imediat ce îmi pregătesc valizele, voi pleca să îi găsesc pe Poux Célestin
și pe logodnica sa din Corsica.
Dar tariful dumneavoastră, domnule "Mai rău decât nevăstuica"?
Domnișoară, nevăstuica nu spune "nu", spre deosebire de porumbel.
Pentru dumneavoastră, ar fi...
Da! 20 de franci pe zi.
Plus cheltuielile, desigur.
De ce îmi faceți acest favor?
Hélene, vino să saluți!
Cât despre cheltuieli, nu vă îngrijorați. Germain Pire mănâncă puțin,
nu bea deloc și este zgârcit cu bacșișurile.
- Bună ziua! - Bună ziua!
Catedrala Notre Dame din Paris?
Nu Notre Dame din Paris!
Vă sun din Paris, în legătură cu Notre Dame Benoît!
Aaa... Benoît Notre Dame, da!
Un fermier puternic, cu o inimă mare.
A murit pentru patrie.
Vreau să vă spun că pe aici patria ne-a răpit mulți enoriași.
Soția sa și micuțul Baptistin mai sunt acolo?
Sst! Domnișoară Minet, nu pot să aud nimic!
Nu. Într-o bună zi a strâns totul și a plecat fără să lase o adresă.
Aud un cor la dumneavoastră?
Bineînțeles că este un cor, da! Da, un cor! Suntem într-o biserică, domnișoară!
Că doar nu vă aud greu pentru că v-ați afla dumneavoastră într-o biserică.
Mulțumesc, părinte! La revedere!
Crepusculul Bingo!
N-are nici cap, nici coadă! Este grotesc.
Am crezut că ai o vocație pentru cauzele pierdute.
La 10 ani impertinența ta era fermecătoare, dar nu și la 20!
Tocmai de aceea ar trebui să mă iei în serios acum.
Mathilde, Mathilde, îți cheltui moștenirea într-o cruciadă absurdă!
Crepusculul Bingo! De ce nu Yupi Tra-la-la...?
Vreau să am acces în arhivele armatei.
Mathilde, să spunem că ar fi un sâmbure de adevăr în cele spuse de tine.
Dacă unul dintre cei cinci condamnați a supraviețuit, riscă ocna!
Și tu știi asta!
Investigațiile tale l-ar putea pune într-un mare pericol!
Fii rațională.
Mi te-au lăsat în grijă... Părinții tăi...
Foști părinți!
Întocmai.
Fericirea mea a fost una dintre grijile lor.
La revedere!
Și îți mulțumesc, Pierre-Marie.
Ai dreptul să fii așa, mica mea Mathilde. Eu...
Eu mă gândesc la viitorul tău și...
nu îmi este bine să constat că starea ta de sănătate s-a degradat, în ciuda masajelor.
Voi vedea ce voi putea face.
Nu se întâmplă doar la Lourdes!
Bună ziua, doamnă!
O caut pe Tina Lombardi. O cunosc de când era mică...
Iertați-mă, doamnelor, sunt unchiul Tinei Lombardi
și aș vrea să aflu acum...
Vă rog...
eu mă ocup de interesele familiei Lombardi pe continent
și o caut pe Tina.
Este vorba despre o mică moștenire.
Dumneavoastră o căutați pe Tina Lombardi?
Da, păi...
Cunoașteți Corsica?
Este drăguță, foarte pitorească.
Doar că Tina Lombardi nu se mai află aici.
Din fericire, o personalitate bine plasată la Prefectura Poliției
a dat de urmele ei la Bar-Le-Duc.
Valentina Emilia Maria Lombardi, zisă Tina,
a fost înregistrată în 1916
în apropierea cartierului Regimentului 23 din Marsilia.
Însă după armistițiu, pasărea a zburat din cuib!
I-am pierdut urma în Lyon, dar nu am încetat să o caut.
S-a evaporat odată cu acțiunile Crucii Roșii.
Cu alte cuvinte, renunțați.
Nici vorbă.
Pire nu se dă bătut niciodată. Pire este încăpățânat.
Iar Pire fără răutate nu există, domnișoară.
Perfect! Vă mulțumesc!
Doar puțin...
Nu, nu ochii.
Ai grijă!
Ce doriți să beți?
El este logodnicul meu.
Și... cel de aici...
tâmplarul...
Cred că îl cunoașteți.
Mi s-a făcut sete, dintr-o dată.
- Un pahar de vin bun... - ... poate înlocui întotdeauna un medic.
Stră-mătușa mea spunea asta.
A murit în 1911 la Besançon, avea 99 de ani.
Nu a fost bolnavă niciodată.
Noroc bun!
Bat în lemn.
Războiul?
Nu. O hienă la Grădina Botanică.
Am vrut să fac pe deșteptul lovind-o.
Bastoche și prietenul său Biscotte mi-au făcut proteza.
Biscotte?
Cel mai bun prieten al său.
S-au cunoscut în timpul inundațiilor din 1910,
salvând o burgheză de la înec.
Bastoche era priceput în felul său,
dar Biscotte... un bijutier.
Un artist al lucrului în lemn!
El a potrivit toate articulațiile.
O minunăție!
Este pentru dumneavoastră.
"Micule Louis, spune-i lui Véro că mă gândesc la ea în fiecare zi"
și că este păcat că nu vrea să-mi mai vorbească.
L-am întâlnit pe Biscotte și ne-am împăcat.
"Adio, prietene. Bastoche."
Faptul că s-au împăcat înseamnă că se certaseră.
Cunoașteți motivul?
Un mister.
Drept să vă spun, erau legați unul de celălalt peste măsură,
la Marne, Woëvre, Somme...
Până când, într-o zi, nu s-au mai putut suferi.
Biscotte a schimbat compania.
A murit în bombardamentul spitalului militar în care era internat.
Sunt bucuros că s-au împăcat în cele din urmă.
Se pare că astăzi nu va fi foarte aglomerat.
Îmi dai ceva de băut?
Îi este sete, nu?
Are o mână de lemn, dar și o inimă de aur.
Haideți! Pentru dragoste!
Cea adevărată!
Dar spuneți-mi, cine este această Véro?
Véronique Passavant. Prietena, amanta sa.
O aducea adesea aici.
Ce s-a putut întâmpla încât ea să nu vrea să-i mai vorbească?
După părerea mea, trebuie să fi făcut o greșeală, iar ea nu l-a putut ierta.
Iată. Anul 1917 este aici.
Ce anume conțin dosarele roșii?
Secret militar.
Avem nevoie de o aprobare de mai sus pentru a avea acces la ele.
Bineînțeles. Să mergem sus!
Mergi și ajută-l!
Presupunând că persoana de mai sus ați fi dumneavoastră,
în acest fel eu și domnul Rouviére am avea aprobarea, nu?
Dacă aș fi avut o astfel de gândire, n-aș fi fost ofițer.
Micuță Mathilde, ar trebui să fii deja fericită că ai avut acces aici.
De regulă, durează cu lunile.
După cum v-am spus, zic că totul e în ordine, dar de fapt este un haos total.
Așadar, frontul de la Somme...
Sectorul Bouchavesnes, tranșeul 108.
Ce dezordine...
Iată aici...
Pot să vă ajut?
Vă mulțumesc că ați răspuns favorabil generalului...
Este un bun prieten al meu
Cunosc foarte bine sectorul Bouchavesnes...
Am avut doi prieteni care au murit acolo.
Știu. A fost un război foarte sângeros în acele tranșee...
Să nu credeți că acum lucrurile stau mai bine.
Nu mai poți găsi nici măcar un taxi pentru a pleca de la Operă.
Chiar așa?
Am vrea să știm ce s-a întâmplat în tranșeul 108.
... tranșeul 104, tranșeul 105...
Tranșeul 107. Unde este 106?
Tranșeul 108.
Ce enervant, e scris și pe verso!
Tranșeul 108.
Săpat de germani, luat de ai noștri în octombrie 1916 și rebotezat
"Crepusculul Bingo" De ce nu Yupi Tra-la-la...?
Deci în 6 ianuarie... nimic de semnalat...
Pe 7, o bătălie grea, cu pierderi mari.
Au căzut în luptă: Căpitanul Etienne Favourier, profesor de istorie.
Lt. Benoît Estrangin, agent de asigurări.
Caporalul... agent de asigurări...
Ciudat.
O parte a acelor pierderi a devenit secretă.
Secretă? Vreți să spuneți că...
Îmi pare rău.
Nu s-ar putea...
Nu. Nu s-ar putea... Scuzați-mă
Nici măcar generalul n-ar putea face ceva.
Vă rog!
În orice caz, vă mulțumesc pentru timpul acordat...
- ... pentru căutare. - Cu plăcere!
Îmi pare rău, nu este nimic care v-ar putea interesa aici,
în afară de borderouri de distribuție, recipise ale intendenților...
lucruri obișnuite.
În orice caz, previzibil.
Așa stăteau lucrurile și înainte.
Exagerezi, Mathilde, știi?
... nu doamnă, este absolut imposibil!
Fără semnătura ministrului este imposibil.
Sper că această foaie volantă nu este un secret militar!
Pierre-Marie, dacă este important, trebuie să îmi spui.
Nu este nimic. Este...
un ordin pentru o permisie.
Al Președintelui Republicii?
Exact.
Câteodată președintele Poincaré acorda permisii
soldaților merituoși. Uite așa!
Asta e!
Vă conduc.
Caporal Bouquet Kléber...
Caporal Gaignard Francis...
Soldat Notre Dame Benoît...
Soldat Bassignano Ange...
Soldat Langonnet Manech...
Pentru auto-mutilare, sunteți condamnați la moarte.
Număr până la 7 și dacă trenul nu intră în tunel,
sau controlorul nu vine,
Manech este mort!
1, 2, 3,
4, 5, 6...
Biletul, vă rog!
Păcăleală de 1 aprilie!
Când se va termina greva ziariștilor, vom putea da anunțul tău.
"Recompensă pentru orice informație privind Crepusculul Bingo." De acord?
Așa, încurajeaz-o, poate îi deschizi apetitul.
Ar trebui să o duci la serbarea de la Camperre.
La ce bun?
Ca să mai schimbi peisajul.
Să nu mai zic că ai putea întâlni un băiat bun.
La ce bun?
Pentru a te mărita și a face copii. Spune-i și tu!
Îmi torni și mie puțin?
Acum bei și vin?
"Un pahar de vin bun poate înlocui întotdeauna un medic."
Unde ai auzit asta?
Pe strada "Mâna de Aur", la patronul barului "Mâna Moartă", care are o mână de lemn.
I-a spus mătușa sa, care a murit la aproape 100 de ani, la Besançon, în 1911.
Vrei să repeți?
La Besançon, în 1911,
o bătrână de 99 de ani, a murit lăsând în urmă un nepot cu o mână de lemn,
patron al barului "Mâna Moartă", pe strada "Mâna de Aur",
căruia obișnuia să îi spună ceea ce tocmai i-am spus lui Sylvain.
Vorbește aiurea!
Privește!
Un albatros neînfricat.
Știe că poate folosi vântul după cum dorește.
Hei, pietrișul meu!
Pietrișul meu!
Véronique Passavant, 17 iulie 1920.
Domnișoară,
Vă scriu de la micul Louis, care mi-a vorbit despre dumneavoastră.
Trebuie să vă povestesc despre o întâlnire pe care am avut-o
și care m-a impresionat.
Mă întorceam de la atelierul lui Bastoche, pentru că eram slăbită.
Aș vrea să vorbesc cu Bastoche.
Bastoche?
E mort. Pe frontul de la Somme. Nu știați?
Eu știu altceva.
Ce?
La spitalul în care eu ajut bolnavii de sifilis aflați în stadiu terminal,
un pacient mi-a încredințat aceasta pentru dumneavoastră.
Dacă nu vrei să mori de la abcese cu puroi, ai face bine să-mi răspunzi!
Camaradul cu care se ascunde Bastoche al tău...
spune-mi...
spune-mi că este corsican.
Am fost deja martirizat de către măicuțe când eram mic!
Tina Lombardi știe ceva ce noi nu știm.
Ce spui?
Lombardi...
știe ceva ce noi nu știm.
Acel lucru ar putea fi că Bastoche a dezertat.
El și un alt condamnat.
Evident, ea crede că este Ange al său.
Dacă Bastoche a scăpat cu bine, sunt sigură că de Manech a avut grijă.
Dacă au scăpat...
Dă-mi-l!
Dacă... Dacă am putea, am pune o balenă într-un bec.
Poate...
Dar fără "dacă", mi-ar rămâne doar să mă spânzur.
Ești țicnit? De fiecare dată trebuie să strâng pietrișul din gazon!
Nu e o chestiune de principiu, e o chestiune de stil.
Pentru domnișoară...
Fierăria "Leprince", Paris, 25 iulie 1920.
Domnișoară, profit că este duminică pentru a răspunde anunțului dumneavoastră
prin care îl căutați pe Célestin Poux și alți supraviețuitori
de la Crepusculul Bingo.
L-am cunoscut bine. Era cel mai descurcăreț om pe care l-am întâlnit.
Vreau să vă spun că, fără el, aș fi rămas nemâncat!
Olivier Nergeton, producător de jucării mecanice.
Célestin Poux era îngerul nostru păzitor.
Îl numeam "Teroarea popotei" sau chiar mai rău.
Falsifica numărul pierderilor,
multiplica efectivele, pentru a obține rații duble.
Dacă într-o zi îl veți întâlni, spuneți-i că veteranii nu-l vor putea uita niciodată.
Etienne Morillon, învățător, 3 august 1920.
Ne făcea să murim de râs.
Pentru a ne distra, a dresat mascota companiei!
Bună ziua, doamnă.
Germain Pire, detectiv particular.
Da. Mathilde ne-a vorbit despre dumneavoastră.
Sylvain!
Spune-i Mathildei să coboare.
O așteaptă domnul Pire.
Poux a hoinărit cel mai mult după armistițiu.
Două zile la Dreux, trei la Troyes, patru la Castre,
apoi cinci la Séte.
O să avem nevoie de noroc și de multă răbdare pentru a-i da de urmă.
Păcat.
Ține, micuță Héléne, ți-am adus biscuiți.
Gustă-i!
Să văd dacă îți plac.
N-ar fi mai bine în bucătărie?
Mulțumesc, Bénédicte!
Bine... Vă las.
Cu Poux este mai mult o joacă, însă cu Tina Lombardi... Ea nu pare...
Toate pistele se închid.
Știu. În plus, e o maestră a deghizării.
Ceva noutăți despre Biscotte?
Iată! Este Benjamin Gordes.
Este din ziua când a primit
marele premiu pentru tâmplărie, pentru al șaselea an consecutiv.
Dar...
O, da, domnișoară...
Biscotte,
cel mai bun prieten al lui Bastoche,
este același cu Benjamin Gordes.
Un soldat din companie mi-a povestit
că erau ca frații înainte de a se certa.
- De ce nu îmi spui? - Termină!
Spune-mi!
Nu o să mă bat cu tine, oprește-te!
De ce nu vorbești?
A cui a fost ideea?
A cui? A mea? A fost ideea ta!
Nenorocitule!
A fost ideea lui!
A fost o poveste de amor, bineînțeles!
Véronique Passavant s-a despărțit de Bastoche în iunie 1916.
Și imediat după, s-a luat la harță cu Benjamin Gordes.
- Avem nevoie de Pitagora! - Bineînțeles!
Nu s-au mai văzut până la Crepusculul Bingo?
La Crepusculul Bingo s-a sfârșit povestea!
Nu, acolo începe totul, domnule Pire.
Acolo începe totul...
Tina Lombardi este sigură că Bastoche trăiește.
Ce-l deosebea pe Bastoche de ceilalți, în acea seară, la Crepusculul Bingo?
Era singurul tâmplar, nu?
Bineînțeles că ceva îl deosebea pe Bastoche de ceilalți.
Cizmele lui nemțești!
Era singurul care purta cizme nemțești!
Dar bineînțeles! Ai dreptate.
Tina Lombardi a trebuit să afle dacă acel om care purta cizmele nemțești a scăpat!
Cineva ar fi trebuit să remarce un asemenea soldat!
Am întâlnit doi bibani. Unul arăta ca un vagabond.
Și purta cizme luate de la nemți.
Îl susținea pe celălalt, care era agățat de el.
În afară de cizmele nemțești,
mai știm despre Bastoche că s-a împăcat cu cel mai bun prieten al său.
Exact!
Cine știe dacă, în acea noapte, asta nu a schimbat cursul evenimentelor?
Dacă nu rup coaja...
Gordes a găsit o cale de a-l salva pe Bastoche... și pe Manech.
În ritmul acesta n-o să bag prăjitura în cuptor nici la anul!
Trebuie să mă întorc la Paris.
Iar?
Moștenirea părinților tăi se va evapora.
Foști părinți...
Pește viu!
Scuzați-mă, Elodie Gordes?
Cea care vinde morcovi.
Mulțumesc, domnule!
- Elodie Gordes? - Da.
Ține!
Nu-l cunosc!
Pe care dintre ei nu-l cunoașteți?
Să fie acesta?
Pentru ce s-au certat Bastoche și Biscotte?
Din cauza dumneavoastră?
Plecați! N-am nimic să vă spun.
- Dar trebuie să știu! - Lăsați-mă!
S-au regăsit pentru ultima dată la Crepusculul Bingo.
Iar logodnicul meu era și el acolo. Cu Bastoche.
Toți în același tranșeu blestemat!
Și vreau să înțeleg.
Vreau să înțeleg!
Nu este așa cum credeți.
Nu vă pot povesti. Dați-mi adresa dumneavoastră.
Chiar dacă ortografia mea nu e bună,
vă voi explica totul într-o scrisoare.
Vă promit.
Pleacă! Pietrișul meu!
Nimic pentru mine?
Ce-ai spus?
Nimic pentru mine?
Doar ziarul.
Vorbesc despre toată lumea, mai puțin despre Elodie Gordes.
Ce glumă!
Te înșeli! Poți afla lucruri foarte interesante.
Nu zău? A deschis Președintele Republicii vreo anchetă
privind condamnații de la Crepusculul Bingo?
Sigur! Ar fi putut face asta,
dacă nu ar fi căzut dintr-un tren, în pijama.
Asta dovedește că doarme în pijama!
El doarme în pijama!
Am recuperat 5 cadavre.
În concluzie...
Ești deja hoț! Acum ești și piroman?
Toate sunt pentru mine?
Nu. Doar aceasta.
Măcar o dată nu strâng pietrișul, ci poștașul!
Ce sărbătoare!
Fără pietriș? E luptă cinstită!
Nici o luptă nu e cinstită.
- Să-ți dau un păhărel? - Da. N-ar fi rău.
Domnișoară, vă implor să păstrați pentru dumneavoastră
destăinuirile mele.
Când l-am cunoscut pe soțul meu, avea 4 copii dintr-o primă căsătorie.
Nici unul nu era al lui.
Din prietenie, se căsătorise cu o tânără celibatară, bolnavă de TBC,
de origine poloneză, ca mine.
El i-a recunoscut copiii, înainte ca ea să moară.
Eu însămi eram singurul părinte al unui micuț de 3 ani.
Împreună cu mine, s-a trezit tată al unei familii cu 5 copii,
deși nu putea avea propriii săi copii.
Am avut 4 ani fericiți.
Aveam planuri...
Visam să vedem marea măcar o dată în viață...
Apoi a început războiul.
Mi-am zis că prietenul său Bastoche va veghea asupra lui,
pentru că erau împreună.
Dar când s-a întors prima oară, în septembrie 1915,
imediat după bătălia de la Artois,
am înțeles imediat că nimic nu va mai fi ca înainte.
Sticla e singura care ne mai ține în viață.
Într-o zi, pe câmpul de luptă în flăcări, mi-am văzut unii camarazi...
Încărcătoarele lor explodau precum petardele.
O dată, a trebuit chiar să folosim cadavrul unui camarad
drept scut.
De multă vreme se gândea la ceva.
În cea de-a doua noapte mi-a destăinuit.
Înțelegi că, dacă dezertez, voi fi prins de jandarmi.
Singura mea șansă de a fi lăsat la vatră este să avem un al șaselea copil.
Când ai 6 copii, te trimit acasă.
După cum v-am spus, el nu putea face copii.
Nu mi-am închipuit la ce se gândise,
dar iată că a revenit la subiect.
Dacă eu îți cer asta, nu e o trădare.
Mai ales dacă e vorba de Bastoche.
Nu pune mâna!
Nici unul dintre cei cinci nu este al meu, ce mai contează încă unul?
Chiar și dacă îți fac pe plac, tot va trebui să aștepți 9 luni.
Până atunci, războiul se va sfârși.
Nu. Nu se va termina niciodată. Niciodată!
Aceste 9 luni vor însemna 9 luni de speranță pentru mine.
Nu ai nici un pic de înțelegere?
Iată cum, într-o bună zi, am găsit un bilet de la Kléber Bouquet,
zis Bastoche, în cutia de scrisori,
în care îmi spunea să agăț ceva colorat la fereastră,
dacă vroiam să nu urce.
- Bună ziua! - Bună ziua!
- Elodie? - Da. Intră!
Am făcut cafea. Doriți una?
Da. Mulțumesc!
- Haideți. - Vă rog!
Mulțumesc frumos.
Zahăr?
Nu, mulțumesc.
Este din sidef?
Da, Benjamin a făcut-o.
- Este ciudat... - ... că nu ne-am mai întâlnit.
Copiii sunt pe aici?
Da, dar...
se joacă cu prietenii.
- Un păhărel? - Da. Mulțumesc!
De fapt... nu. Scuze. Mie...
... nu îmi priește.
Nici mie.
Ascultați, Elodie, îi vom spune că am făcut-o...
Se va liniști pentru moment și...
va fi mai ușor pentru dumneavoastră, pentru mine...
pentru toată lumea.
Este drăguț cum surâsul tău deschide niște paranteze.
Le voi închide cât mai târziu posibil...
Poimâine, la gară.
Haide...
Un ultim surâs.
Pentru a închide parantezele.
Nici măcar n-am rămas însărcinată!
Dar foarte curând, nu frica îl chinuia pe soțul meu,
ci gelozia.
"Unde? Când? De câte ori? În ce poziții? Ți-a făcut plăcere?"
A devenit o tortură neîncetată pentru amândoi.
Iată! Bastoche este mort, după cum știți,
iar soțul meu a fost omorât în timpul bombardamentului unui spital de campanie.
Mi-a făcut bine să mă destăinui dumneavoastră, domnișoară.
Îmi era teamă, câteodată, că îmi voi pierde mințile.
Elodie Gordes.
Matti! Matti! Grăbește-te!
Este domnul Rouviére la telefon. Grăbește-te! Îl faci să aștepte.
Mai repede! Haide!
Mai repede!
Hai, vino!
Alo?
Mathilde? Sunt Pierre-Marie.
Am o veste rea să-ți dau.
Nu chiar rea... O veste pe care ar fi trebuit deja să o știi, dar...
Dar pe care nu o vei mai putea continua să o ignori.
Uite! Între noi fie vorba, tu aveai dreptate asupra unui lucru,
Manech și cei patru camarazi ai săi
s-au aflat împreună în zona acelui tranșeu cu nume prostesc.
Și au fost îngropați în cimitirul "Tărâmul de dincolo",
după ce, întâi, fuseseră îngropați, timp de o lună, în craterul unui obuz.
Asta e, micuță Mathilde!
În iunie 1909, Mathilde avea 9 ani.
Manech Langonnet avea 10 ani.
Te doare când mergi?
Suntem într-o vineri, sau într-o sâmbătă...
Mathilde nu-și mai amintește.
Tu ai prieteni?
Dacă vrei, pot fi prietenul tău.
Miros a pește?
Ai fost vreodată până în vârful farului?
Te pot duce până la capătul scărilor.
Pentru că paznicul este tatăl meu!
Cum vrei! Încrezuto! Răsfățato! Țărăncuțo!
Hei, nefericitule! Vrei să-ți tăbăcesc fundul?
Se poate vedea departe din far?
Am să-ți mănânc urechile!
Am să te arunc în pivniță!
Sunt servitorul caracatiței!
Prânzul!
Fiecare vânt mă înveselește!
Manech o iubește pe Mathilde!
Mathilde îl iubește pe Manech!
Manech o iubește pe Mathilde! Mathilde îl iubește pe Manech!
Manech o iubește pe Mathilde!
Ține!
- Dar eu nu fumez. - Știu, știu, dar ține...
O să te ajute să-ți faci noi prieteni.
Dacă ajung la curbă înaintea mașinii,
Manech se va întoarce viu!
Dacă ajung la curbă...
Dacă ajung la curbă înaintea mașinii,
Manech se va întoarce viu!
Dacă ajung la curbă...
Bună ziua!
"Decedat. Langonnet Manech. Leat 1917. Regimentul Brest"
Te lăudai că ești mai mare cu un an decât mine.
Acum sunt eu mai mare ca tine.
Omul care ți-a dat mănușa se numește Poux.
Célestin Poux.
Amuzant, nu?
Omul pe care l-am angajat ca să-l găsească, se numește Pire.
Germain Pire.
Și mai rău, nu?
În orice caz, nu l-a găsit. Și nici pe prostituata corsicană.
S-a rupt firul, Manech,
dar nu renunț.
Eu cred încă în pista Tinei Lombardi.
Ar trebui să fie o pistă sigură.
Înțelegi?
Pentru asta am dat anunțul despre Célestin Poux.
Îmi dai mari bătăi de cap. Știi?
Ne-ar fi mult mai bine, acasă, în Bretagne.
Haide, Mathilde.
O să răcești.
"Decedat. Ange Bassignano. Mort în lupta din 7 ianuarie 1917"
Thouvenel!
Ce vreți?
Cine sunteți?
Dumneavoastră mi-ați telefonat?
Cine sunteți?
Zilele trec. Nici o veste despre Célestin Poux.
Mathilde se cufundă în tristețe.
Trebuie să mănânce. O să se îmbolnăvească.
Atunci lasă-i porția cea mai bună.
Va sfârși prin a ne face pe toți nefericiți.
În sfârșit,
era miezul nopții de 15 septembrie 1920,
când firul s-a reînnodat.
"Victorie! Am reușit în sfârșit să-l găsesc pe Poux cel migrator."
Vreau să-i mulțumesc Domnului și motocicletelor Davidson.
"Cheltuielile incluse, bineînțeles. Germain Pire."
Célestin Poux, spaima șoselelor!
O anunți tu?
Mathilde și-a împreunat mâinile,
ca să nu tremure sau să plângă
și să se facă de râs.
Nu l-am văzut cu ochii mei pe logodnicul tău căzând, pentru că eram plecat după rații.
Atunci am dat peste Lebégue, un tip pe care l-am cunoscut în munții Vosges.
Un nativ din Meuse.
Un naiv din Meuse, ar trebui să spunem. Unul cum nu ați mai pomenit.
În fine, era incapabil să distingă între o cafea arabica și un purgativ.
Vă spun sigur. N-a simțit nimic când a băut 2 kg. de cafea amestecată cu cărbune,
pe care i le-am dat în schimbul a niște tutun olandez.
Deci, ultima oară când l-ați văzut pe Manech,
era încă viu?
La cât era de expus, nu-l puteau rata.
În loc să se ascundă, încerca să scrijelească M-uri pe un copac ars,
chiar în mijlocul fâșiei dintre tranșee.
Se pare că a reușit să scrijelească 3 de M înainte să fie doborât de Albatros.
Albatros?
"Albatros".
"Măreață pasăre de mare, care însoțești,"
tovarăș de călătorie fără griji,
corăbiile care plutesc
"peste adâncurile mării."
Este Charles Baudelaire, domnișoară.
Dar, în 1915, Albatros era și un avion german,
cu mitralierele puse în spate,
pentru că altfel ar fi tras în elice.
Dumneavoastră i-ați dat o mănușă?
Una roșie de lână.
Aveam o logodnică, iar aceasta își petrecea timpul tricotând fulare și mănuși.
Le-am dat pe toate unor senegalezi plini de degerături,
în schimbul dinților de aur furați de la morții germani.
I-am topit după Armistițiu.
Așa mi-am putut plăti Davidson-ul.
Dar...
sunteți sigur că Manech este într-adevăr mort?
Un camarad care i-a văzut corpul, mi-a spus că nimeni rănit astfel...
nu ar fi putut apuca ora 2 după-amiaza.
De fapt, dintre cei 5 doar pe 3 i-am văzut murind, cu proprii mei ochi.
Mă predau!
Nu trageți!
Aveți milă! Mă predau!
Lăsați-mă să trec!
Sunt ca voi! Sunt de partea voastră!
Aveți milă! Nu sunt francez! Sunt corsican!
Nu am nimic împotriva germanilor!
Bietul de el!
Deci, nu e francez!?
Îi voi anula certificatul de naștere.
A fost caporalul nostru cel care i-a încheiat socotelile...
Thouvenel. Un nenorocit gata oricând să tragă!
Cu o piatră în loc de inimă, dar cu ochi de vultur.
Bietul de el!
Vă place, nu?
Între noi fie vorba, mi-aș omorî părinții pentru o farfurie de tocană!
Nu vă faceți griji. Este orfan.
Precum și pentru bomboanele cu trufe.
Pe de altă parte, dacă vă plac trufele, eu comand unele negre tocmai din Périgord...
Bine. Pe cine ați văzut cu proprii dumneavoastră ochi murind?
Pe cel care începuse să facă gangrenă.
Șase-Centime.
Așa este, sudorul.
Camarazi...
înainte să mor...
am o ultimă dorință.
Vreau să mă ușurez din picioare.
Ca un bărbat!
După asta, camarazi, foc de voie!
Adio viață, adio dragoste,
adio, femei.
S-a terminat
pentru totdeauna.
În acest război infam
la Craonne, pe acest câmp
ne vom lăsa pielea,
că suntem toți condamnați,
suntem cei sacrificați.
Și Bastoche?
El era atât de bine ascuns, încât
nu l-am găsit.
Chiar și în zori, când a răspuns la apel,
nimeni nu l-a putut localiza.
Ai fi crezut că e un ventriloc în locul lui.
Nu, era tâmplar.
Nu contează.
A fost doborât de Albatros,
cam în același timp cu logodnicul tău, după cum v-am spus.
Explozia a făcut ca Albatros-ul să ia foc, iar acesta s-a prăbușit în liniile germane.
Înapoi, acasă.
Și... fermierul din Dordogne?
El a făcut-o pe mortul încă de la început. Dar nu i-a mers pentru multă vreme.
Nemții nu prea au apreciat ce se întâmplase și ne așteptam la represalii din partea lor.
Nu te holba! Nu te holba! Că ți se face rău.
Când m-am întors cu rațiile, începuse deja să se tragă.
Apoi a început bombardamentul.
Cei care n-au trăit asta, nici nu vor ști ce înseamnă.
Genunchii nu te mai ascultă, inima bate ca un animal speriat, prins în capcană.
Acolo l-am văzut pe fermierul din Dordogne pulverizându-se.
Trebuie să atacăm, înainte să ne măcelărească.
Puneți baionetele!
Tot ceea ce v-am povestit până acum este o nimica toată.
Pentru Franța!
La atac!
Trecuse puțin timp de când depășisem cadavrele prizonierilor,
când mitralierele Maxim au început să tragă.
Ne-au decimat.
Lavrouye... A rupt coala de hârtie.
Brancardier!
Hârtia? Ce hârtie?
Doar atât a spus.
În seara aceea, le-am dat tuturor de trei ori mai multă supă
decât se prevăzuse pentru întregul regiment.
Favart și Chardolot verificau situația exactă a pierderilor.
Cum se face că cei cinci condamnați apar acum printre soldații batalionului?
Acestea au fost ordinele.
Ceva e suspect.
Suspect? Aduce a Lavrouye.
Aduce a multe.
Gata! Supa se răcește.
S-a răcit deja!
Până la urmă, nu ați văzut murind decât pe 3 dintre cei 5.
Cu propriii ochi.
Domnișoară, dacă îți faci speranțe deșarte, nu vei avea decât de suferit.
Măcar de-ar fi așa!
Vreți să-mi gustați prăjitura?
Nu știu dacă ar trebui.
Și puțină cremă proaspătă.
Dacă insistați...
Îmi plac oamenii care nu mă refuză.
Să o duc la culcare?
Să mergem cu toții la culcare.
Mai încet!
Trebuie să stai altfel, să ai stil...
Se pare că tu confunzi greblatul cu derapatul!
Hai, poștașule! Te duc la următoarea cutie poștală!
Și bicicleta mea?
Mă ocup eu de ea. Am făcut războiul, dar nu fac și pe poștașul.
- Să mergem! - Să mergem!
...dacă se blochează lanțul, nu este vina mea. Sunt astmatic!
Dar pentru un astmatic, pedalezi bine!
- Da, dar pe fundul mării. - Pe fundu' fundului mării!
Ai grijă Célestin, mergi pe sens invers!
Bărbații aceștia, nu fac decât să ia lucrurile în glumă...
Atât timp cât nu se joacă de-a micii soldați.
"Spune-i bătrânului Bernay că vreau să aranjez totul până în martie..."
Este imposibil să fi spus asemenea banalități. Sunteți de acord?
Trebuie să fie un cod.
O fi un sistem de codare al îndrăgostiților
iar acesta nu poate fi descifrat nici de rațiune și nici de Sfântul Duh.
Și Bastoche?
Dacă ar fi fost văzut cu cizmele lui nemțești, trebuie să fi supraviețuit.
Nicidecum, domnișoară.
Pentru nemți, apariția lui Bastoche dincolo de parapet cu acele cizme...
Dacă nemții văd astea în picioarele tale,
vor înțelege că ai omorât unul de-al lor.
Deci Tina Lombardi a urmat o pistă falsă.
Cel care purta cizmele germane...
nu era Bastoche.
Era Gordes!
Exact, domnișoară!
Era împreună cu un soldat,
din leatul 1917, numit Desrochelles.
Am dat peste niște brancardieri care îi întâlniseră.
Hei! Ești de la Bingo?
Aș putea fi...
Spune-le că Gordes este rănit la cap.
Iar cu el este un tânăr rănit și mai rău.
Îl cheamă Desrochelles.
- Au nevoie de ajutor. - Cu cizmele lui germane...
Trăiască anarhia!
Anarhia.
- Ce s-a întâmplat, Matti? - Matti?
Ce am spus?
Matti! Deschide!
Haide, fii rezonabilă!
- Ce i-ați făcut? - Nimic.
Sunt trei ani de când știm că Manech e mort.
Asta se numește încăpățânare.
Nu, se numește speranță.
Domnul Poux tocmai mi-a ucis-o.
Dacă aș putea face ceva să mă revanșez...
Da.
Du-mă la Crepusculul Bingo.
Parcă ești o prințesă indiană pe elefant.
Cu suita sa, în ziua marii "vânători a tristeții".
Era aici!
Exact aici!
O sută de metri mai încolo, în față la Bingo, era...
tranșeul Erlangen, al germanilor.
Dar copacul...trunchiul ars unde este?
Toate cioturile și resturile
au ajuns în tranșee, pentru a le astupa.
Cei cinci cu mâinile bandajate au fost găsiți 20 de metri mai încolo,
sub o foaie de cort, cu câteva lopeți de pământ deasupra.
- N-a fost prea plăcut la vedere. - Fără îndoială!
Cel tânăr era abia un copil.
Vă amintiți dacă purta o mănușă?
O mănușă de lână roșie?
Toți aveau câte o mână bandajată, asta îmi amintesc dar...
nimic altceva. N-am văzut nici o mănușă roșie.
Athos!
Face rău că sapă aici, pentru că...
știți, pe aici
dacă sapi puțin, poți da peste vreo mină
care ți-ar putea zbura o mână sau un picior, într-o clipită.
Aceasta e cripta.
Fusese o capelă între tranșeul german și cel al nostru.
Acum nu mai e decât un morman de ruine.
Nu-mi vine să cred! Nu recunosc nimic!
Mănușa roșie... Manech ar fi putut să o piardă, când a căzut, spre exemplu.
Era din lână groasă, strânsă pe mână, și îi venea foarte bine.
Pe cealaltă am folosit-o în bucătărie până la sfârșitul războiului.
Poate și-a scos-o când a scrijelit pe acel trunchi.
N-aș putea spune.
Dar nu cred.
Ce fel de roșu era? Roșu aprins?
Roșu închis.
Avea tricotate și niște puncte albe. Părea un măr cu omizi!
Mă scuzați că v-am abordat așa...
dar familia soțului meu a suferit mult din cauza războiului și
nu vroiam să vin la masa
unui veteran francez, în fața lui.
Ce știți?
Înainte de a muri, fratele meu Gunther
l-a văzut pe logodnicul dumneavoastră,
scrijelind cele trei litere pe trunchiul unui copac.
Purta o mănușă roșie cu puncte albe.
Un camarad al lui Gunther mi-a povestit totul.
Când avionul nostru a tras în logodnicul dumneavoastră,
li s-a făcut rău tuturor.
Imediat după aceea,
s-a declanșat infernul.
Pentru a doua oară, Dumnezeu s-a îndurat ce acel soldat francez.
Apoi... ai voștri ai atacat.
L-au omorât pe fratele meu.
Avea 23 de ani.
Am venit să-i văd crucea la cimitir.
Îmi pare rău.
Totul trece odată cu timpul. Veți vedea!
Mă întorc. Se va îngrijora.
Aș spune că nu am omorât-o de tot.
Ce anume?
Speranța!
Ce s-a mai întâmplat acum?
Tina Lombardi. O vor duce la ghilotină!
Au numit-o "Ucigașa de ofițeri".
I-a omorât pe Lavrouye și Thouvenel.
Plănuia să-l omoare și pe mareșalul Pétain.
Când mă gândesc că te-ai pus în acel scaun cu rotile ca să mă impresionezi...
Sunteți singura cu care accept să vorbesc,
pentru că știu că semănăm.
Bine. Să le lăsăm singure.
Tot cea am făcut eu, puteați face și dumneavoastră.
Nu cred.
Mi-ar fi fost prea frică.
Nu mi-e frică...
și nu regret nimic.
Doar părul meu.
Mă vor tunde înainte de execuție.
Voi arăta ca Jeanne D'Arc când mă noi întâlni cu Ange!
Pe mareșalul Pétain, de ce ai vrut să-l ucizi?
Aruncarea soldaților mutilați peste parapet, a fost ideea lui.
De ce nu Poincaré?
Le-a refuzat grațierea.
Dar nu știți?
I-a grațiat. Pe toți cinci.
Sunt doar permisii.
Lavrouye...A rupt coala de hârtie!
De ce a făcut Lavrouye așa ceva?
Pentru că porcii se poartă ca porcii.
Poți să mă crezi...
... l-am aranjat!
Dumneavoastră, mică domnișoară, ați făcut aceeași anchetă ca și mine...
... dar fiecare în felul ei.
Căutând un veteran de la Bingo,
am întâlnit un infirmier care i-a tratat pe Ange și pe ceilalți condamnați.
Acest tip, Phillipot, era sigur că l-a văzut pe unul dintre cei cinci,
un ins masiv, rănit la cap, la spitalul de campanie.
un ins masiv...rănit la cap... cu cizme germane...
După el, cel care purta cizme germane căra și un tânăr subțirel.
Cred că am dreptate... sunt sigur acum.
Un tip masiv, rănit la cap...
Mi-a spus că superiorul lui l-a sfătuit să-și țină gura închisă.
Doar dumneavoastră puteți înțelege că am sperat nebunește.
Apoi, l-am întâlnit pe omul care mi-a spulberat iluziile.
Sergentul Major Favart.
Mi-a povestit cum porcul de Thouvenel
a eliminat îngerul din viața mea, așa...!
ca și când ar fi urinat.
N-am putut să trec peste asta!
Nu știam decât un singur lucru...
să-i suprim pe toți care l-au făcut să sufere pe iubitul meu.
Ange al dumneavoastră v-a lăsat asta.
"Răzbunarea este inutilă. Încearcă să fii fericită"
și nu-ți distruge viața pentru mine.
"Îngerul tău din Infern."
Cursa pentru Paris, peronul 2.
Gordes, cel care a schimbat cizmele germane cu Bastoche...
era un tip masiv?
Biscotte? Nu era atletic. Era un tip ca mine și ca tine.
Mai știți ceva despre tânărul Desrochelles?
Desrochelles? Nu era prea prietenos. Trăia doar cu mama lui.
Scuză-mă, trebuie să plec. Mă îmbarc spre Venezuela peste o oră.
Noroc bun, Célestin!
Și ție!
Când mă gândesc că mi-ai ascuns faptul că Poincaré îi grațiase!
Era inutil să-ți răsucesc cuțitul în rană. Înțelege-mă!
Am o ultimă favoare să-ți cer, Pierre-Marie.
Presupun că legat de subiectul Bingo.
Fiul unui librar, Desrochelles Paul,
născut în Sarreguemines,
mort în februarie 1897...
Desrochelles Jean! Într-adevăr!
Ce?
În Saintes.
La Charentes.
Da. Foarte bine. Mulțumesc!
Spuneți-mi, domnule Pire, Tina Lombardi...
Aveați măcar vreo bănuială despre ce plănuia să facă?
Era mai bine de evitat a-i sta în cale.
Că și-ar fi putut da seama că este spionată de "nevăstuică"?
A, nu! Nevăstuica spionează, dar de la distanță.
Chiar așa! Am să vă trimit pe o nouă pistă.
Jean Desrochelles. Evacuat de pe frontul de la Somme în 7 ianuarie 1917.
Singurul părinte este mama lui, văduva lui Paul Desrochelles.
Strada Abbaye nr. 22, Saintes, în Charentes.
Să văd ce pot face!
Doreați să-mi spuneți ceva?
Da, camaradul fratelui meu, cel despre care v-am povestit...
Și-a amintit un lucru care v-ar putea interesa.
Cei doi soldați francezi care îl însoțeau, în acea dimineață de luni,
au vrut să se întoarcă în fâșia dintre tranșee.
Au văzut cadavrele condamnaților.
Unul era într-un fel de cavitate mică.
Iar cei doi francezi au părut surprinși.
Nu știu dacă asta poate ajuta la ceva.
Mulțumesc!
"Spune-i bătrânului Bernay că vreau să aranjez totul până la începutul lui martie.
Vinde balega prea scump, așa că ai grijă cu el."
"Vinde balega prea scump..."
Trebuie să fie un cod.
A sunat domnul "nevăstuică"!
N-a găsit nimic la Saintes.
Știu!
Alo! Vă ascult.
Da, domnișoară. Îmi amintesc, da!
Bătrânul Bernay? Nu, asta nu-mi spune nimic!
Nu există nimeni cu numele acesta aici!
Benoît Notre Dame îngrășa pământul cu balega de la animalele lui,
n-a cumpărat-o niciodată!
Mulțumesc, părinte!
Trebuie să descifrez scrisoarea asta.
Știu cum s-o înțeleg.
Voi fi - Bernay - martie
vinde - tot
nu spune - nimic
n-asculta - de nimeni
Benoît.
Scuzați-mă domnule, ferma "Capătul Lumii"?
Ultima casă, la capătul drumului.
Și dacă nu vine?
Va veni, nu-ți face griji.
Vino peste două ore.
Bună ziua, Mathilde.
Este periculos să dezgropi morții.
În ziua în care anunțul tău a apărut în ziar,
am știut că este o chestiune de timp până când vor veni jandarmii.
Nu-ți face griji,
am avut ocazia să scap de tine...
dar am lăsat-o să treacă.
Ești deja hoț! Acum ești și piroman?
N-am putut să te omor.
Acum, chiar și de iepuri și găini se ocupă nevasta mea.
Războiul m-a sleit de puteri.
Știți ce vreau să aflu.
Trăiește?
Ultima oară când l-am văzut, era într-o stare destul de proastă.
Dar e mai puternic decât s-ar crede.
Să nu stăm împreună.
Când s-a terminat, am profitat să trag un pui de somn.
Încercând să-mi refac puterile.
- Gaignard! - Crezi că am plecat la bordel?
- Bouquet! - Ce vrei?
Notre Dame?
Mai târziu, micul proxenet a încercat să se predea.
După aceea a fost ucis acel sudor din Paris.
Apoi logodnicul tău a început să scrijelească trunchiul copacului.
Atunci când a ajuns acel Albatros german.
Și mi-am revenit când a început să se zguduie pământul.
N-am înțeles nimic din ceea ce s-a întâmplat.
Singurul lucru pe care l-am văzut a fost acea trapă,
pe care o deschisese obuzul.
Pentru Franța!
La atac!
Au traversat fâșia dintre tranșee.
La a doua linie germană,
au fost secerați de mitraliere.
Câteva ore mai târziu, m-a trezit o voce.
O, Doamne! Bastoche este mort!
Nu-l putem lăsa aici.
Îl vom căuta mai târziu. Nu pleacă nicăieri.
Bastoche e mort.
Uite, cel de acolo mișcă încă.
Este Neghiniță. Va muri și el.
O explozie a smuls trapa.
Unul dintre cei doi a venit, într-o stare jalnică.
Bastoche e mort!
Vom muri cu toții.
L-am recunoscut pe prietenul lui Bastoche.
El era cel care purta cizmele germane.
După ce am mâncat, i-am fumat tutunul.
Apoi am auzit voci.
Să ne uităm aici.
Privește!
La naiba!
Nu este Neghiniță.
Ce-o fi căutat aici?
Fermierul din Dordogne unde este?
- Mi-e frig. - Stai liniștit.
Deși era serios rănit,
logodnicul tău vroia să trăiască.
Am văzut asta în ochii lui.
L-am pus pe umeri și am plecat de-a lungul tranșeului.
Ardea de febră.
I-am simțit fierbințeala pe spate.
Și delira.
Vorbea de o inimă care-i bătea în palmă.
Hei, caporal!
La vreo 500 de metri este spitalul de campanie.
Vrei să-l punem pe prietenul tău pe targă?
Nu, mă descurc.
Dacă întâlniți vreun gradat de la Bingo,
spuneți-i că Caporalul Gordes s-a dus la spital cu soldatul Desrochelles.
Cum vrei, om bun!
Am ajuns exact înainte ca totul să explodeze.
Statul Major nu a găsit un alt loc în care să facă spitalul,
decât în hangarul unui dirijabil cu hidrogen.
Neghiniță a fost evacuat cu convoiul care a plecat.
Va trăi?
Rana de la șold nu este atât de gravă. Dar are o pneumonie serioasă.
V-am înregistrat pe amândoi doar după numerele de pe plăcuțe.
Nu vreau să știu nimic altceva. Noroc bun, camarade!
Blocați maneta!
Vă rog!
Apoi, m-am dus la Bernay pe jos.
Nu aveam cum să aflu dacă soția mea primise scrisoarea,
așa că am așteptat-o în fiecare zi la autobuz.
Cu banii din urma vânzării, am cumpărat o fermă aici.
Cea mai izolată pe care am putut să o găsim.
Oamenii o numesc "Capătul Lumii".
La revedere.
Ce curios,
ți-ai făcut o gaură în palmă, pe linia vieții.
Normal.
Am murit. La Crepusculul Bingo, ca și logodnicul tău.
Dacă-l vei găsi vreodată pe Jean Desrochelles trăind pe undeva,
anunță-mă.
Știi unde mă găsești.
Fă-te comod!
De Crăciun poți să vii pe horn, dacă vrei!
Pentru domnișoara Mathilde.
Foarte bine, i-o voi da mai târziu.
În locul dumneavoastră...
aș trezi-o.
Ce se întâmplă?
"Trăiește."
Să nu pleci, Mathilde.
Să nu cumva să pleci.
Vin.
"Germain Pire."
Nu sunt nebună degeaba!
Rău ca nevăstuica și mai rapid decât gazela!
Trăiește și este bine, dar a uitat totul!
Este o amnezie totală. A trebuit să învețe din nou să scrie și să citească.
Iar psihiatrul care l-a tratat din 1917 nu are prea multe speranțe.
Dar... fii atentă!
Este bine să știi că există atâtea amnezii câți amnezici.
Unde este?
La Milly-la-Forêt.
Orfan pentru a doua oară. Și-a pierdut și mama adoptivă.
Pierre-Marie, nu știu dacă îl cunoști pe domnul Pire.
După reputație.
Sunt onorat.
Mathilde, vreau să-ți spun că voi crede când voi vedea.
"Cu proprii ochi!"
Deci, când Jean Desrochelles s-a născut,
mama lui avea 40 de ani, și nici un alt copil.
Când au venit jandarmii să-l ia...
Pentru a întări frontul din Ardennes.
... ea a făcut o depresie.
Într-o zi, a primit vizita unui camarad al fiului său, un anumit...
Chardolot! Chardolot!
Din păcate, era într-adevăr Jean.
A fost lovit de un obuz. Era deja mort de câteva ore.
Trebui să vă spun și...
Este posibil ca cel mai tânăr dintre condamnați
să fi furat identitatea lui Jean...
Prin schimbarea plăcuțelor.
Cred că a luat-o razna, în ziua în care cei de la spital
au chemat-o să vină ca să-și vadă fiul.
Doarme. Vă las.
Bună ziua.
Cine sunteți?
Mama ta, dragule.
Sunt mama ta.
Am făcut o mică anchetă pe cont propriu.
Doamna Desrochelles a murit acum două luni.
Lovită de un camion, după o altercație cu un vânzător.
Și acesta nu e o presupunere!
Este procesul verbal al jandarmeriei.
Știam. Știam.
Doamnă... nu vă lăsați afectată.
Doamna Desrochelles nu a suferit, a murit imediat.
Nu de asta...
Sunt atât de...
Nu te-am crezut, micuța mea Mathilde!
Ar fi trebuit să știu!
Îmi pare atât de rău.
În ceea ce ea avea să numească mai târziu "Expediția Milly",
soarele, cerul și întreaga natură sunt alături de ea.
Ca o femeie adevărată, a încercat să arate cât mai bine.
În alb, pentru prospețime,
cu puțin roșu pe buze... Și-a conturat ochii.
Dar nu cu negru, pentru a-și alungi genele.
Știe că se șterge dacă plânge.
L-am anunțat de vizita dumneavoastră.
I-am spus că o tânără fată, pe care a iubit-o mult, va veni să-l vadă.
A întrebat de numele dumneavoastră, pe care l-a găsit foarte frumos.
Este în grădină. Vă așteaptă.
Te doare când mergi?
Vrei să vezi ce fac?
Am să-ți arăt imediat ce termin.
Dar de ce plângi?
Mathilde se sprijină de spătarul scaunului,
încrucișând mâinile pe genunchi și îl privește.
În blândețea aerului, în lumina grădinii,
Mathilde îl privește.
Și îl privește...